On vaikea kuvitella, että kerran oli maailma ilman Charlie Chaplinia.
Sitten eräänä päivänä vuonna 1914 uusi hahmo ilmaantui väkijoukosta.
Kid Auto Races at Venice esitteli täysin uutta kuvastoa.
Chaplinin persoona on todella monipuolinen kudelma.
Hän haluaa epätoivoisesti olla kameran edessä.
Se on tämän jutun vitsi.
Hänet työnnetään sivuun, jotta autokilpailua voidaan kuvata.
Hän kuitenkin ilmestyy kuvaan aina uudestaan.
Hän halusi olla sen koneen edessä, jonka hän valjasti käyttöönsä.
Ehkä hän tietämättään käytti hyväkseen haluaan olla huomion keskipisteenä.
Chaplin oli 24-vuotias. Hän oli esiintynyt 10-vuotiaasta asti.
Mack Sennett palkkasi hänet elokuviin Fred Karnon seurueesta-
-joka kierteli Amerikkaa. Palkka oli 150 dollaria viikossa.
Tässä kolmannessa elokuvassaan-
-Chaplin esiintyi ensi kertaa kulkurin asussa.
Chaplin väitti luoneensa asun vaatteista, joita hän löysi studiolta.
Seuraavien kolmen vuoden aikana Chaplin teki 62 lyhytelokuvaa-
-joista hän kirjoitti ja ohjasi itse viimeiset 26.
Vuonna 1917 hänestä oli tulossa tämän uuden taidemuodon ansiosta-
-maailman tunnetuin koominen hahmo.
Elokuvat olivat hauskoja ja näennäisesti kepeitä-
-mutta niiden rakenne monimutkaistui koko ajan.
lkoni etsi kuitenkin vielä kohtauksia, jotka määrittäisivät hänen neroutensa.
Ne syntyisivät vuosien kuluessa hitaasti ja usein tuskallisesti.
Maailman kuuluisin mies koki aina painetta tehdä yhä enemmän.
Hän tunsi tarvetta puhutella kaipaavaa ihmissydäntä.
Hän halusi kommentoida työn epäinhimillistämistä Nykyajassa.
Hän varoitti fasismista, jonka henkilöitymä oli hirviö-
-joka muistutti ulkoisesti Chaplinin omaa rakastettua kulkuria.
Chaplin halusi aina myös olla hauska-
-ja saada yleisö nauramaan ja tuntemaan hellää mielihyvää.
Hän halusi puhutella syvempiäkin tunteita.
Paineet olivat valtavat ja kuluttavat-
-eikä Chaplinin pojan nuori Chaplin kyennyt niitä täysin kuvittelemaan.
3 1 vuotta Chaplinin pojan jälkeen Chaplin teki Parrasvalot.
Sen tapahtumavuonna 1914 Chaplinin elokuvaura oli alkanut-
-ja ensimmäinen maailmansota oli tuhonnut maailman-
-jossa Chaplin oli kasvanut ja alkanut menestyä.
Elokuva kertoo kuuluisasta koomikosta, joka on menettänyt yleisön suosion.
PHYLLIS JA HENRY KIRPPUSIRKUS
Phyllis, Henry!
Phyllis, Henry, lopettakaa! Mitä te oikein teette?
Häpeäisitte. Tapella nyt tuolla lailla.
Phyllis, pysy laatikossa. Henry!
Istuimme kerran iltaa päivällisen jälkeen Charlien kanssa.
Hän selaili kirjaa, joka kertoi koomikoista.
Hän löysi sieltä kuvan isästään-
-joka seisoi chaplinmaiseen tapaan kepin kanssa käsi lanteilla.
Hän sanoi: "Isä menetti kykynsä naurattaa yleisöä. "
"Jotkut koomikot näkevät painajaisunia siitä"-
-"että he esiintyvät ja tekevät jotain"-
-"jonka pitäisi kirvoittaa naurut, mutta edessä onkin musta tyhjyys. "
"Ei kuulu ääntäkään. Kukaan ei naura. "
Pienen tauon jälkeen hän sanoi: "Minä näen sen unen toistuvasti. "
Calveron tavoin Chaplinkin oli menettänyt yleisönsä.
Alkuaikojen huoleton ihastus-
-oli pilaantunut poliittisen ja moraalisen arvostelun myötä.
Parrasvalot on Chaplinin elokuvista tunteiltaan omaelämäkerrallisin-
-sillä yksikään tähti ei tarvinnut yleisöä hänen laillaan.
Pelonsekainen yleisön tarve ohjasi hänen elämäänsä.
Chaplinin kuvan voi piirtää parilla vedolla, ja kohde on selvä.
Hänen ruumiinkielensä on kiehtovaa.
Hän oli tummatukkainen, ja hän mustasi kulmakarvansakin-
-lisäsi itselleen viikset ja pani hatun rajaamaan kuvaa.
Isot kengät osoittivat ulospäin.
Vartalo oli muoto, jonka saattoi tunnistaa.
Olin Bronxissa kiinnostunut breakdancestä.
Eräs kaveri ei tiennyt Chaplinia, mutta hänellä oli Charlie-askel.
Se oli selvästi lainattu Chaplinilta.
Chaplin on osa kulttuuriperintöämme, tajusimmepa sitä tai emme.
Parrasvalot ei käsitellyt ensimmäisenä Chaplinin varieteemenneisyyttä.
191 5 hän teki elokuvan Karno-menestyksestänsä Mumming Birds.
Chaplin esitti elokuvassa myös juopunutta parvekekatsojaa-
-joka ei aikaile ilmaista tyytymättömyyttään esitykseen.
Chaplin pelkäsi yleisön kyllästymistä sekä myös sen arvaamattomuutta.
Tämä hahmo kuvastaa juuri sitä. Varieteeyleisö oli vaativa.
Elokuva liioittelee vain hieman sen helposti heräävää halveksuntaa.
Karnon seurueessa Chaplin oli esittänyt aition juoppoa-
-joka haluaa hallita esitystä aivan kuten Chaplin itsekin.
Chaplin kertoo omaelämäkerrassaan, miten hän viisi- tai kuusivuotiaana-
-nousi lavalle, kun hänen äitinsä luhistui kesken esityksen.
Chaplinin äiti oli melko kuuluisa esiintyjä.
Hän kuvailee tapahtunutta niin-
-ettei kyse ollut ainoastaan äidin pelastamisesta-
-vaikka sekin oli tarkoituksena.
Hän melkeinpä kilpaili äidin kanssa.
Tuntuu siltä, että esiintyminen-
-oli hänelle kaikkein tärkeintä.
Teatterissa Chaplinilla oli muutama sata ihailijaa joka ilta.
Elokuvat saavuttivat miljoonia ihailijoita parissa viikossa.
Uutta materiaalia tarvittiin kuitenkin jatkuvasti.
Chaplinin työ Keystonessa näkyy lyhyinä välähdyksinä.
Hänen neroutensa ei kehittynyt siellä.
Hän esimerkiksi leipoo donitseja kietomalla taikinaa ranteen ympäri.
Kukaan muu ei tehnyt sellaista, ja siksi yleisö piti hänestä.
Varhaisissa Sennett-elokuvissa näkyy, että hän etsi paikkaansa.
Hän ei vielä hallinnut näyttämöä.
Chaplin opetti Keystonen väelle erään tärkeän asian.
Hän opetti, miten kaadutaan niin, ettei häntäluu murru koko ajan.
Kun Chaplin alkoi ohjata Keystonella, hän pääsi selvästi kouluun.
Eräässä pikkuelokuvassa näkee, että hän on oppinut leikkaustekniikan.
Joku voidaan heittää kuvasta yhdessä otossa, ja hän ilmestyy seuraavassa.
Suuri romanssi oli ensimmäinen pitkä komediaelokuva.
Siinä esiintyi näyttämötähti Marie Dressler, ja elokuva oli suosittu.
Elokuvan ohjasi Mack Sennett.
Chaplin ei arvostanut sitä, vaikka hän pitikin Dressleristä.
Elokuva teki Chaplinista tunnetun.
35 elokuvan jälkeen Chaplin saattoi sanoa:
"Tarvitsen komediaan vain puiston, konstaapelin ja kauniin tytön. "
Yleisö oli huomannut Chaplinin jo aiemmin. Hän oli nousussa.
Hän siirtyi Spoorin ja Andersonin Essanay-yhtiöön.
Hän sai 1 250 dollaria viikossa sekä 10 000 dollarin bonuksen.
Kulkureita vilisi 1900-luvun alun showmaailmassa.
Oli kulkurikoomikoita, -jonglööreitä ja -laulajia.
He olivat keskiluokkaisen yleisön silmissä hämmentäviä ulkopuolisia.
Kukaan ei ollut yhtä herkkä ja valloittava kuin Chaplin-
-joka kykeni esittämään kumouksellisia ajatuksia pantomiimin keinoin.
Ulkonäkö teki hänestä heti käsitteen sekä yleismaailmallisen hahmon.
Vitsit saattoivat olla julmia-
-mutta vain Chaplin keksi antaa uhrilleen hellän hyvänyönsuukon.
Hän osasi hyödyntää esineitä erikoisilla tavoilla.
Palmunlehtihammasharja on varhainen näyte tästä.
Charlie Chaplinin uran kannalta parasta Essanayssä oli se-
-että hän pääsi kokeilemaan omaa luovuuttaan tavalla-
-joka teki hänestä taiteilijan.
Kaikkea sitä, mitä hän taiteilijana kehitti ja toteutti-
-hän pääsi kokeilemaan jo vuonna 1915.
Chaplinin ensimmäinen elokuva Essanayssä oli Uusi työpaikka-
-joka oli tavallaan arvostelua Keystonea kohtaan.
Keksitty elokuvayhtiö oli Lockstone.
Johtajaa esittävä Charles lnslee muistuttaa kovasti Mack Sennettiä.
Chaplin ei esittänyt aina kulkuria.
Nainen ei ollut ensimmäinen kerta, kun hän esitti hurmaavasti naista.
Leikkauksia nähdään käytettävän tarvittaessa.
Rakkaudella Ednalle, Charlie
Charlie pankissa -elokuvassa nähdään ruusun ojennus ja surullinen hetki.
Siinä nähdään kuviteltuja asioita päällekkäiskuvana.
Nähdään, että "kaikki olikin vain unta".
Charlie maalarina sisältää hämmästyttävän kohtauksen-
-jossa hän vetää mäessä vaunuja, joissa istuu lihava mies.
Kohtauksen voisi luulla olevan suoraan lngmar Bergmanin elokuvasta.
Ravintolaillassa näemme kaksi juoppoa, joita esitetään taitavasti.
Idea on: olemme juovuksissa, ja meidän pitää pysyä pystyssä.
Chaplin ja Ben Turpin työskentelevät yksikkönä.
He sopivat fyysisesti hyvin yhteen.
Chaplin aloitti siis uuden työn uudessa yhtiössä.
Hän määritti oman koomisen linjansa ja käytti valitsemaansa koomikkoa-
-joka vastaa täysin Chaplinin toiveita.
Pidän Essanay-elokuvista, koska ne ovat täysin katukomedioita.
Elokuvassa Rannalla Chaplin vastanäyttelijöineen on vauhdissa.
He mottaavat toisiaan ja kaatuvat. Taustalla näkyy-
-miten yksinäinen uimari menee veteen eikä tajua, että paikalla kuvataan.
Kuvassa näkyy ihmisiä, jotka elävät omaa elämäänsä.
Etsiessään elokuvan mahdollisuuksia Essanayn studioilla-
-Chaplin löysi jotain aivan muutakin: Edna Purviancen.
Tämä entinen sihteeri näytti elokuvissa aina tavalliselta tytöltä.
Chaplin oli lumoutunut. Edna teki hänen kanssaan 35 elokuvaa.
Hän oli myös yksi Chaplinin aikuisiän kolmesta suuresta rakkaudesta.
Edna Purviance ei ollut ammattinäyttelijä-
-mutta hän teki oman osuutensa. Hän teki kaiken vaadittavan.
Hän oli selvästikin ihminen, jota Chaplin kunnioitti-
-ja jota hän kohteli vertaisenaan.
Kulkuri alkaa, ja siinä on Chaplin kulkurin asussaan.
Hän taapertaa tyypilliseen tapaansa pitkin autiota tietä.
Tässä nähdään tyypillinen Charlie Chaplin.
Juuri tällaisen kuvan Chaplinista me hyväksymme.
Hän harjaa tomut vaatteistaan, kun auto on ajanut ohitse.
Kameran täytyy kuvata lähempää, kun hän harjaa taskunsa puhtaiksi.
Tässä nähdään, että Chaplin hallitsee kameraa.
Elokuvassa on muutakin tyypillistä.
Itseluottamuksesta huolimatta kulkuri ei saa tyttöä.
Tytön sydän kuuluu toiselle. Chaplin hävisi lähes aina-
-komealle ja hyvin pukeutuneelle tyypille.
Se oli yksi kiinnekohdista, joita hän tarjosi katsojille.
Kulkuri ei pääty onnellisesti. Kulkuri ei saa tyttöä.
Hän kääntyy ja kävelee poispäin kamerasta-
-pitkin autiota tietä kohti taivaanrantaa.
Tässä kulkuri ja Chaplin todella yhdistyvät.
Niinä vuosina Chaplin palasi yhteen myös velipuolensa Sydneyn kanssa.
Hän on asiakas tässä Sennettin komediassa.
Chaplin järjesti hänelle sopimuksen studion kanssa.
Englannin elokuvateattereitten tähti oli taitava elokuvakoomikko.
Voin kuvailla Sydneyä yhdellä lauseella.
Charlie sanoi hänestä: "Mikään ei tehnyt häneen vaikutusta. "
Eivät ainakaan Mutual Film Corporationin johtajat.
Sydney auttoi Chaplinia saamaan 10 000 dollaria viikossa-
-sekä siirtymisbonuksena 150 000 dollaria.
12 Mutual-elokuvassa 1916 - 1917 nähdään ikimuistoisia vitsejä-
-kuten tämä liukuporraskohtaus.
Aina ei muisteta, millaisiin vaaroihin mykkäelokuvakoomikot antautuivat.
Palomiehellä ei ole suojaverkkoa, mutta tämä oli vasta alkua.
Mutual-elokuvissa mahtavaa on se-
-miten vitsit pitenevät, mutkistuvat ja muuttuvat hienovaraisemmiksi.
Tämä mies oli uskomattoman taitava.
Hän oli supersankari.
Hän oli rakastettavin supersankari, jota elokuvissa on koskaan nähty.
Kello yksi yöllä on 18 minuutin elokuva, jossa mies haluaa nukkumaan.
Elokuva riittäisi esiintyjän ainoana työnäkin.
Mutta Chaplin teki sen yhä uudestaan ja keksi aina uutta.
1980-luvulla ajattelin paljon Chaplinia.
Eräs videovuokraamon myyjä sanoi:
"lkkunassa voi pyöriä mitä vain, ja porukka kävelee ohi"-
-"mutta Chaplin saa porukan pysähtymään. "
Kun kävelee kadulla ja näkee mustavalkokuvan, sekin jo pysäyttää.
Ensin kuvat näyttävät vilkkuvan abstraktisti.
Mutta kun pysähtyy katsomaan, näkee tämän villin ihmisen.
Ajattelin elokuvaa Rullaluistimilla, jossa ovat Chaplin ja Eric Campbell.
He rullaluistelevat, ja ihmiset pysähtyvät katsomaan sitä.
He kaatuvat eteenpäin ja taaksepäin ja seisovat sitten paikoillaan.
Tässä menossa on rytmiä-
-ja se tavallaan kuvastaa sosiaalista kontrollia.
Ensin ollaan villejä, sitten sivistyneitä ja sitten taas villejä.
Chaplinin kulkuri piti kiinni tyylistä.
Hän ei ollut koskaan sottainen ja kulkurimainen.
Hän näytti haluavan edetä yhteiskunnassa.
Hiljaisessa kadussa Chaplin esittää entistä vankia-
-josta tulee yllättäen poliisi.
Elokuvan nimi viittaa East Streetiin, jossa Chaplin oli syntynyt.
Hän kuvaa hienosti Etelä-Lontoota.
Poliisi välttää katua. Tarvitaan kulkuri kitkemään väkivalta.
Siihen tarvitaan kadun oma mies.
Hän yrittää poliisina nujertaa riitapukarin.
Hän lyö tätä päähän pampullaan yhä uudestaan ja uudestaan.
Sillä ei ole vaikutusta. Se on kuin pahaa unta.
Sitten riitapukari näyttää voimiaan ja taivuttaa katulyhdyn.
Charlie saa tilaisuuden hypätä hänen selkäänsä ja kaasuttaa hänet.
Lavastuksessa kaksi katua muodostavat T-risteyksen.
Se perustuu Chaplinin lapsuudenmaisemaan.
Hän käytti lavastusta monessa elokuvassa.
Muistot Lontoon East Endistä näkyvät Chaplinin työssä.
Elokuva on yhtä hyvä kuin aikoinaan.
Se on todella upea lyhytelokuva.
Se on aina hauska. Se on hauska tuhannen vuoden kuluttuakin.
Vuonna 1916 lehdistö kirjoitti maanlaajuisesta Chaplin-villityksestä.
Hänen hahmonsa merkillisistä piirteistä ei kuitenkaan kirjoitettu.
Hänessä on usein naisellista aistikkuutta.
Uskon, että naiset vetosivat häneen osittain liikehtimisensä takia.
He liikkuvat epäröiden ja levottomasti.
Hän matkii sitä ja hymyilee teennäisesti.
En usko, että hän teki sitä omana itsenään-
-mutta häntä kiehtoi tämä kaino pään keikuttaminen-
-viettelykeinona. En tiedä, tekevätkö naiset tosiaan niin.
Edna ei ainakaan tehnyt niin. Hän oli suuri syy Chaplinin onneen.
Chaplinin elämä ei enää ikinä olisi yhtä mutkatonta kuin Mutualin vuonna.
He rakastivat toisiaan kovasti, ja Ednan äidillisyys kiehtoi Chaplinia.
Edna oli tyyni ja rauhallinen-
-kun taas Chaplin oli vaativa ja hyvin tarmokas persoona.
Suhde Edna Purvianceen oli kiinnostava.
Edna oli Chaplinille hyvin tärkeä.
Hän oli varmasti lumoava nainen, ja se toi tyydytystä Chaplinille.
Heillä oli läheinen ja intohimoinen suhde parin kolmen vuoden ajan.
Kun Chaplin teki töitä, hänellä ei ollut aikaa muuhun.
Kaikki hänen naisensa olivat mustasukkaisia työlle, myös Edna.
Hän teki syrjähypyn, ja se oli liikaa Charlielle.
Asiat eivät sujuneet sen jälkeen.
Asiat olivat vielä kunnossa, kun Chaplin teki Siirtolaisen 1917.
Se on hauska mutta myös eräs hänen monipuolisimmista elokuvistaan.
Se käsitteli aihetta, joka oli vaivannut Amerikkaa vuosia:
Köyhien eurooppalaisten siirtolaisten virtaa maahan.
Missään muussa elokuvassa puolet ei tapahdu siirtolaislaivassa.
Elokuva on hauska, mutta se käsittelee siirtolaisuutta.
Elokuva on myös viattoman romanttinen.
lhmiset eivät pitäneet romantiikasta ja naisten perään haikailemisesta.
He pitivät lyhytelokuvien Chaplinista. Samaa sanottiin Woody Allenista.
Kulkurihahmosta jää mieleen ennen kaikkea se-
-että hän on herttainen, viaton ja puhdas.
Hänessä on kuitenkin myös vallattomampi puoli.
Katsoin äskettäin Siirtolaisen uudestaan ja hämmästyin hetkeksi.
Chaplin pelaa korttia. Hän lainaa miehelle rahaa ja saa aseen pantiksi.
Chaplin voittaa, ja mies suuttuu. Silloin Chaplin uhkaa häntä aseella.
Hän näyttää hetken vaaralliselta.
Sitten hän muuttuu taas puhtaaksi ja viattomaksi.
Chaplin pilkkasi usein viranomaisia-
-vaikka amerikkalaiset eivät aina hyväksyneetkään anarkistisuutta.
Koominen kärsivällisyys puuttuu nykyään kokonaan.
Kaiken pitää tapahtua heti. Chaplin taas rutisti vitseistä kaiken irti-
-ja todella venytti niitä äärirajoilleen.
Vaikka lopputulos olisi ollut selvä, se oli silti hauskaa.
Nälkäinen kulkuri kävelee ravintolan ulkopuolella.
"Olisipa ihanaa mennä tuonne syömään. "
Hän nostaa maasta kolikon ja työntää sen taskuunsa.
Kolikko putoaa heti maahan. Hän menee sisälle ja syö ateriansa.
Joku mies tulee sisään sama kolikko kädessään.
Kohtaus kestää lähes kahdeksan minuuttia, ja sitä vain tuijottaa.
Pitkään elokuvaan tarvitaan muutakin kuin pelkkää komiikkaa.
Pitkä elokuva kaipaa tunteellisempaa otetta.
Chaplin piti itse tästä kaksikelaisesta eniten.
Siirtolainen liikutti häntä syvästi.
Hän piti etenkin lopusta, jossa kaksi nuorta siirtolaista-
-menee naimisiin sadepäivänä. Se oli runollista.
Pidän pitemmistä elokuvista enemmän kuin hauskimmistakaan lyhytelokuvista.
Asioiden esittäminen uudessa valossa-
-oli eräs Chaplinin parhaista taidoista.
Tässä on malliesimerkki siitä.
Chaplinin pitää panttilainaamossa arvioida herätyskello.
Hänestä tulee tietysti lääkäri, ja kello on potilas.
Koko uran ajan Chaplinin taito muuttaa asioita koomisesti toisiksi-
-säilyy hänen neroutensa tunnusmerkkinä.
Tällainen tietoinen todellisuuskäsityksen muuttaminen-
-kuului myös uuteen aikaan, joka määritti todellisuutta aina uudestaan.
Tämä asioiden muuttaminen on mukana alusta alkaen.
Kaikessa tuntuu olevan mahdollisesti jotain muutakin.
Lempikohtauksessani hänen pitää siirtää iso määrä tuoleja.
Hän kasaa ne selkäänsä ja muuttuu siiliksi. Se on hienoa.
Hän sai esineet elämään. Hän otti jotain elotonta ja liikkumatonta-
-ja antoi sille hengen ja liikkeen. Hänellä oli se taito.
Vanhanaikainen Chaplin olisi kieltänyt olevansa surrealisti.
Tiedostamattaan hän kuitenkin oli sitä.
Kuka muu olisi keksinyt muuttaa hieronnan painiotteluksi?
Tai paloauton cappuccinokeittimeksi?
"Kaikki kiinteä muuttuu ilmaksi", sanoi Karl Marx.
Chaplinin tapauksessa kaikki kiinteältä näyttävä muuttuu muuksi.
Chaplinin ajattomiin ja rakastettaviin lahjoihin kuului tämä:
Hienostuneet visiot muuttuvat lapsekkaaksi toiminnaksi.
Skeptinen Sydney oli Charlien parhaita vastapareja.
Liikemiehenä hän oli vielä parempi.
Oltuaan vuoden Mutualilla Chaplin sai tarjouksen First Nationalilta.
Tällä kertaa Chaplinit olivat tehneet vakaan päätöksen.
Sopimus piti tehdä New Yorkissa, ja Charlie nousi junaan mukanaan Sydney-
-jonka piti neuvotella sopimus. Charlie sanoi hänelle:
"Mene neuvottelemaan, mutta minä haluan miljoona dollaria. "
Sydney sanoi: "Hyvä on, mutta jos haluat soittaa viulua"-
-"saat soittaa kylpyhuoneessa, koska se kuulostaa hirveältä. "
Charlie meni kylpyhuoneeseen, seisoi tyhjässä ammeessa-
-ja soitti viulua rentoutuakseen, kun Sydney oli poissa.
Hän palasi ja sanoi: "Charlie, he tarjoavat 500 000 dollaria. "
Charlie vastasi: "Siitä ei edes keskustella. Mene takaisin. "
Tarjous nousi 600 000 dollariin, mutta Charlie torjui sen.
Lopulta Sydney palasi ja sanoi:
"He tarjoavat 750 000 dollaria eivätkä senttiäkään enempää. "
Charlie jatkoi soittamista ja sanoi: "Sano heille, että olen taiteilija. "
"En tiedä rahasta mitään. Tiedän vain, että haluan miljoonan. "
Sydney lähti taas ja tuli juoksujalkaa takaisin:
"Heitä viulu pois ja hanki bassoviulu. Sait miljoona dollaria! "
Chaplin alkoi rakentaa omaa studiotaan La Brea Avenuelle.
Unelma toteutuu. Hänen oma studionsa.
Chaplin loi tämän katsauksen mainoselokuvaan.
Studio näytti köyhän englantilaispojan unelmalta: esikaupunkikadulta.
Vanha englantilaiskylä.
Kolmessa vuodessa Charles Spencer Chaplinista, 28 vuotta-
-oli tullut miljonääri ja eräs maailman kuuluisimmista ihmisistä.
Tärkeintä oli, että First Nationalin sopimuksen myötä-
-hän sai itse päättää elokuvistaan ja kohtalostaan.
Elokuvahistoriassa yksikään ura ei ollut noussut yhtä nopeasti.
"Hän tuli! "
Hänen piti esittää itse, koska hän tiesi parhaiten, mitä hän halusi-
-ja mitä hän vaati näyttelijältä. Se oli parasta näyttää.
Se lienee ollut yleinen tapa englantilaisissa varieteeteattereissa.
Chaplinille oli tuttua se, että näyttelijä oli myös ohjaaja.
Chaplin ei ollut kovin hyvä puhumaan. Hän oli vain lontoolaispoika.
Hänellä oli vaikeuksia ilmaista itseään sanoin etenkin nuorena.
Toisia oli helpointa neuvoa näyttämällä itse-
-sillä fyysisestihän Chaplin osasi ilmaista itseään hyvin.
Hänellä oli oma studio, ja hän sai käyttää aikaa niin paljon kuin halusi.
Chaplin ei käyttänyt ensimmäistä ottoa eikä toista eikä kolmattakaan.
Hän kuvasi kohdan vaikka 20 kertaa, jos se oli tarpeen. Tämä oli uutta.
Keväällä 191 8 Yhdysvallat oli mukana ensimmäisessä maailmansodassa.
Chaplin sekä elokuvatähdet Mary Pickford ja Douglas Fairbanks-
-lähtivät kiertueelle myymään sotaobligaatioita.
Silloin saatiin ensi kertaa käsitys elokuvatähtien vallasta.
Kaikkialla oli vastassa valtavasti väkeä, ja rahaa kerättiin miljoonia.
Kiertue oli tärkeä Chaplinille, jota oli ensi kertaa arvosteltu-
-koska hän ei ollut liittynyt Englannin armeijaan.
Etenkin lehdistö arvosteli häntä skandaalin toivossa.
Chaplin oli valmis palvelukseen-
-mutta hänen nähtiin olevan hyödyllisempi rahankerääjänä.
Sotalainakampanja todisti sen.
Tämä oli kuitenkin esimakua kiistoista, jotka kiusaisivat häntä-
-ja hallitsisivat ajoittain hänen elämäänsä.
Samana vuonna Chaplin teki tämän sotaobligaatioiden mainoksen.
Syd Chaplin esitti epäonnista keisaria.
Chaplinin kestävin sota-ajan elokuva on Kivääri olalle vie. Kulkuri on asepuvussa.
Aina rohkeaa pikkumiestä koeteltiin ensi kertaa suurella taistelukentällä.
Taisteluhenkeä löytyi ehkä liiaksikin.
Chaplin alkoi tehdä Olalle vie -elokuvaa, kun sota oli vielä kesken.
Monet Hollywoodissa taivuttelivat häntä jättämään työn.
Chaplin jatkoi kuitenkin kuvauksia. Hän luotti omiin vaistoihinsa.
Hän oli epävarma lopputuloksesta, mutta elokuva menestyi loistavasti.
Se oli itse asiassa eräs aikakauden suosituimmista elokuvista.
Elokuva julkaistiin sodan loputtua, joten se ei kohottanut henkeä.
Elokuvasta pitivät etenkin sodasta palanneet jalkamiehet.
Heidän mielestään se kuvasi hauskasti asemasodan kauhuja ja absurdiutta.
Kulkuri vangitsee vihollisjoukon ja päätyy sankariksi.
Upseerin kohtelu lähentää häntä kummankin puolen tavallisiin ihmisiin.
"Miten saitte 1 3 vankia?"
"Piiritin heidät. "
Kulkuri ei tietenkään päässyt hyötymään sankariteostaan.
Hän pääsi kuitenkin kuhertelemaan Ednan kanssa.
Tosielämän romanssi oli päättymässä, mutta Edna suhtautui siihen hyvin.
Isä rakasti nuoria tyttöjä. Mitä nuorempia, sen parempi.
Hän näki viattomuutta, nuoruutta ja kauneutta. Hän oli romantikko.
Periaatteessa hän olisi hyvin voinut naida nuoria tyttöjä.
Ongelma oli se, että nämä kaunottaret eivät olleet kaksisia kumppaneita.
Chaplin tapasi Mildred Harrisin, 16, Olalle vie -elokuvan tekoaikaan.
Hän uskotteli Chaplinille olevansa raskaana.
Heidät vihittiin kolme päivää elokuvan ensi-illan jälkeen.
He eivät olleet onnellisia yhdessä, eikä yleisö pitänyt lapsivaimosta.
Kesällä 1919 Mildred synnytti lapsen, joka kuoli kolmen päivän ikäisenä.
Chaplinin yksityiselämän tuska kuvastui luovuuden puutteena.
Chaplin teki aina sitä, mitä hän itse halusi.
Hän käytti siihen omia rahojaan.
Hän toisti asioita toistamistaan, kunnes hän tavoitti haluamansa.
Hän oli kuin Kubrick, paitsi että Kubrick ei käyttänyt omia rahojaan.
Heillä oli sama lähtökohta: "Minulla on visio, jota en ihan vielä näe. "
"Näen sen sitten, kun näen sen. Kuvataan vaikka vuosi. "
Näin tosiaan tehtiin joissain tapauksissa. Se oli hullua.
Hulluus oli joskus perusteltua.
Chaplin aloitti ja keskeytti isoja tuotantoja-
-ja kyhäsi kokoon Meidän sakin Kalifornian-matkan-
-vanhasta ja uudesta materiaalista tyydyttääkseen First Nationalin-
-joka vaati häntä julkaisemaan uuden elokuvan.
En tiedä, kuka päätti välitekstien käytöstä.
Chaplin käyttää niitä loistavasti aina välillä, mutta joskus...
Eräässä elokuvassa perhe ajaa tiellä, jota päällystetään.
Kuorma-auto kaataa tielle selvästi tervaa-
-mutta joku on päättänyt panna kohtaan välitekstin, jossa lukee "Tervaa".
Sitten kuvassa nähdään, miten ihmiset tarttuvat jaloistaan tervaan.
Chaplin käyttää vanhaa vitsiä mainiosti.
Pääasiallinen hanke oli Chaplinin poika.
Chaplin oli löytänyt ja palkannut Jackie Cooganin.
Tässä he esiintyvät vierailijoille, joille hän mainostaa unelmaansa.
Naurua on vaikea ennakoida. Ei voi vain kirjoittaa-
-että tehdään näin ja näin, ja sitten vain toivoa, että se naurattaa.
Saattoi kulua viikkoja tai kuukausia, eikä hänellä ollut inspiraatiota.
Kaikki istuivat ja odottivat, tulisiko hän paikalle, eikä mitään tapahtunut.
Tällainen oli tilanne ennen Chaplinin pojan kuvauksia.
Mildred Harris haki avioeroa Chaplinista vuonna 1920.
Negatiivi uhattiin takavarikoida.
Chaplin pakeni Salt Lake Cityyn leikkaamaan Chaplinin pojan.
Hän kulutti naisia. Heitä tuli ja meni suurena joukkona.
Jos elää sillä tavalla, joutuu varmasti vaikeuksiin.
Sekaantuu liian nuoriin naisiin-
-tai naisiin, joilla on vaarallinen äiti tai asianajaja.
Kesti puolitoista vuotta, ennen kuin levittäjä sai Chaplinin pojan.
Odotus ei ollut turha.
Elokuva on mestariteos ja valtava edistysaskel Chaplinille.
Elokuvan alussa Chaplin yrittää hylätä hylätyn lapsen.
Hän puhalsi elokuviinsa, kuten Chaplinin poikaan-
-totuutta ja terävyyttä, mikä on aivan lumoavaa.
Hän ei tiedä, mitä tehdä lapselle.
Eräässä julmassa kohdassa hän istuu kadun reunassa lapsi sylissään.
Siinä on viemäriaukko, ja hän nostaa kannen.
Mitä nyt? Aikooko hän pudottaa lapsen viemäriin?
Hän syöttää päässänsä vilahtavat ajatukset katsojille.
"Onko tuo teidän?"
"Mikä sen nimi on?"
Elokuva on uskalias.
Kohelluskomediaa ja dramaattisia kohtauksia ei ollut ennen yhdistetty.
Moni sanoi Chaplinille, ettei niin voisi tehdä.
Yhdistelmän ei uskottu onnistuvan.
Chaplinin ja Jackien yhteisesiintyminen-
-on uskomatonta elokuvaa, näyttelemistä ja kanssakäymistä.
Jackie Coogan oli Chaplinin paras vastanäyttelijä.
Coogan sopi näyttelijänä Chaplinille erinomaisesti.
Hän pystyi toistamaan juuri sen, mitä Chaplin hänelle näytti.
Kuten varastamaan kolikoita kaasumittarista.
Chaplinin poika oli selkeästi omaelämäkerrallinen elokuva.
Chaplin oli ollut koditon lapsi, joka kaipasi isää, joka oli hylännyt hänet.
Köyhä äiti oli hoitanut häntä kunnes oli tullut hulluksi.
Kaikki Chaplinin pojan tunteet olivat hänelle tuttuja.
Omaelämäkerrassaan hän kertoo sairastelleensa lapsena.
Äiti oli istunut ikkunan luona ja kuvaillut, mitä ulkona tapahtui.
Hän oli matkinut ihmisiä, jotka kulkivat ohitse.
"Nyt tulee poika, ja tuossa on nainen. " Hän kertoi näkemästään.
Hän tiesi, miten osat piti esittää. Hän olisi halunnut esittää ne itse.
Pojat, tytöt, vanhukset, kaikki... Se ei tietenkään käynyt.
Hänen oli pakko käyttää muita näyttelijöitä.
Hän halusi näyttää heille tarkasti, miten hän itse esittäisi osan.
Hän halusi heidän esittävän häntä itseään.
Se onnistui, kun oli kyseessä Jackie Cooganin kaltainen kyky.
Charlie vain näytti mallia, ja Jackie matki häntä tarkasti.
Näin sattumalta Chaplinin pojan eilen, ja se on hänen paras teoksensa.
Kiihkeä kohtaus, jossa poika aiotaan viedä lastenkotiin-
-pohjautuu väkisinkin Chaplinin lapsuuteen ja muistoihin siitä-
-miten hänet erotettiin vanhemmistaan ja pantiin lastenkotiin.
Luulen, että juuri se tekee Chaplinin pojasta niin omituisen kiihkeän.
Hän ryhtyy aivan raivopäisenä pelastamaan lasta.
Onko liikuttavampaa kohtausta kuin se, jossa poika anelee päästä isän luo?
Pojan rukoilu on mahtavimpia juttuja, mitä olen ikinä nähnyt.
Chaplinin pojassa poika riistetään rakastavasta ja hellästä hoidosta.
Viranomaisten mielestä toisin on parempi.
Elokuvassa lasta viedään kauheaan lastenkotiin.
Isä pantiin Lambethin köyhäintaloon, kun hän oli seitsemän.
Hän ja Sydney eivät saaneet olla äidin luona. Se oli kamalaa.
Hän tiesi, miltä sellainen tuntui.
Äiti oli mielisairas, ja isä oli häipynyt. He olivat puilla paljailla.
Chaplinin isän menestys oli katkennut juopotteluun.
Hänen poikansa kammosi alkoholia.
Kun asiat menivät oikein huonosti, he joutuivat köyhäintaloon-
-johon varattomat pantiin. Siitä ei enää ole paljon jäljellä.
Se, mitä on jäljellä, on sadan vuoden noen mustaama.
Tähdeksi tultuaan Chaplin huolehti äidistään ja toi hänet Yhdysvaltoihin.
Hän yleensä vältteli äitiään.
Vanhempien elämän olivat tuhonneet järjettömät voimat, joita hän pelkäsi.
Chaplinilla oli edelleen sopimus First Nationalin kanssa-
-mutta hän, Griffith, Pickford ja Fairbanks perustivat United Artistsin.
He omistaisivat vastedes omat elokuvansa.
Ajatus oli syntynyt sotaobligaatiokiertueella.
Synnynnäinen näyttelijä Chaplin esiintyi rooliasussa uutiskameroille.
Kuvassa hymyillään, mutta Chaplin ja Pickford riitelivät usein.
Pickfordin mies Doug Fairbanks-
-oli Chaplinin läheisin ja ymmärtäväisin ystävä.
Doug ja Mary saattoivat Chaplinin Lontoon-matkalle 1921.
Hän palasi ensi kertaa kotiin lähdettyään Yhdysvaltoihin 1912.
Chaplin ei osannut kuvitellakaan, mikä häntä odotti synnyinmaassa.
Laivan matkatessa itään rento Chaplin valvoi kilpailua-
-jossa etsittiin parasta imitaattoria.
Vastaavia kilpailuja järjestettiin Yhdysvalloissa sadoittain.
Yhden kilpailun voitti kuusivuotias Milton Berle.
Southamptonissa Chaplinia oli vastassa ennen näkemättömän suuri väkijoukko.
lhmisiä oli vielä enemmän kuin sotaobligaatiokiertueella.
Kukaan ei ollut tätä ennen tajunnut-
-miten kuuluisia elokuvatähdet oikeasti olivatkaan.
Miten se vaikutti häneen? Hän taisteli pysyäkseen omana itsenään.
Hän joutui taistelemaan myös itseään vastaan-
-jotta inhimillisyys säilyisi valtavasta maineesta huolimatta.
lnhimillisyyden säilyttäminen on tärkeää kaikille kuuluisille.
Vielä vanhana miehenä asuessaan maanpaossa Chaplin kohtasi väkijoukot-
-liikkuessaan julkisilla paikoilla. Se muuttaa miestä.
Chaplin pujahti hotellistaan lapsuutensa seuduille.
Hän teki niin aina käydessään Lontoossa.
Hänen ystävänsä kirjailija Thomas Burke sanoi:
"Hän tarvitsi Lontoota kuin näyttelijä käsikirjoitusta. "
Tässä setänsä pubissa Chaplin oli nähnyt vanhan tallirengin-
-joka oli kävellyt varpaat ulospäin kuten Chaplinin kuuluisa kulkuri.
Hän palasi asuntoihin, joissa hän oli elänyt äitinsä ja veljensä kanssa.
Tämän säilyketehtaan haju säilyi aina Chaplinin sieraimissa.
Chaplinit asuivat aivan sen vieressä tällä kadulla.
Chaplin sai myrskyisän vastaanoton myös Pariisissa ja Berliinissä-
-missä hän tutustui myös yläluokan turmeltuneisiin elämäntapoihin.
Kotona Yhdysvalloissa hän halusi kuvata sitä valkokankaalla.
Chaplin halusi tarjota Ednalle roolin, joka auttaisi tätä eteenpäin urallaan.
Nainen Pariisissa sai todella ylistävät arvostelut ilmestyessään.
Arvostelijat pitivät siitä, mutta yleisö karttoi sitä.
Chaplin epäonnistui ensi kertaa.
Oli paha virhearvio tehdä Chaplinin elokuva ilman Chaplinia.
Syitä on oikeastaan kaksi.
Toisaalta Chaplin halusi todella auttaa Ednaa-
-jotta tämä voisi ryhtyä draamanäyttelijäksi.
Edna näyttäisi paremmalta, jos Chaplin ei olisi mukana.
Jos Charlie Chaplin olisi elokuvassa, kaikki näkisivät vain hänet.
Toisaalta hän halusi tietää, voisiko hän tehdä draamaelokuvan-
-jossa hän ei esiintyisi itse.
Hän esittää pienen roolin nimettömänä. Hän on kantaja.
Muutamat arvostelijat, jotka eivät tunnistaneet Chaplinia-
-huomasivat kuitenkin tämän hauskan kohdan.
Elokuva olisi menestynyt paremmin, jos Chaplin olisi poistanut nimensä.
On surullista, kun tietyt asiat torjutaan-
-koska tekijältä odotetaan aina vain samaa.
"Haluamme nähdä sinut elokuvissasi. Emme välitä kuvakompositioista. "
"Emme välitä loisteliaasta lavastuksesta. "
On yksityiskohta, ja siitä lähdetään laajentamaan.
Nainen Pariisissa on täynnä yksityiskohtia. Ne ovat tärkeitä.
Keittiökohtaus liittyy hajuun. Miksi kohtausta kehitellään kovasti?
Koska siitä näkee, miten ihmiset elivät.
Katsokaa makuuhuonetta tai juhlia tai naisen purkamista kääreestä.
Se on upea kohtaus. Chaplin leikkaa mieheen.
Kangas kiertyy kuvassa vasemmalta oikealle.
Elokuvassa on vahva turmion ja erotiikan tuntu.
Elokuva on todella nykyaikainen ja aikaansa edellä.
Siitä puuttuu puhe, koska äänitystekniikkaa ei vielä tunnettu.
Mutta näyttelijät esiintyvät hienosti.
Katsokaa tätä upeaa kohtausta, jossa taiteilija tulee juhliin.
On ilmapalloja ja tanssivia tyttöjä. Adolphe Menjou tervehtii.
Hän on elegantti. He istuvat, ja hän sytyttää taiteilijan savukkeen.
Näyttelijäntyö on upeaa. Se on hienovaraista.
Sellainen hetki on todella erityinen.
Esiintyminen on modernia ja luontevaa. Mitään ei liioitella.
Elokuvan kolmikko ovat taiteilija Jean, hänen hylkäämänsä Marie-
-sekä Pierre, joka elättää naista nyt.
Toinen kiehtova kohtaus on se, jossa taiteilija kertoo äidilleen-
-että kyse oli vain heikosta hetkestä.
Marie tulee sisään ja kuulee hänen sanovan sen.
Häntä kuvataan takaapäin, mutta reaktio näkyy hänestä.
Hän ei liiku, eikä häntä näytetä lähikuvassa.
Tunnetila on silti selvä. Kestää kauan, ennen kuin hän kääntyy.
"Ehkä olet oikeassa. Se oli vain heikko hetki. "
Kukaan muu ohjaaja ei olisi tehnyt sitä niin. Kohtaus on hyvin vahva.
Chaplin kertoo tarinan kuvilla.
Elokuvassa on kohtaus, jossa taiteilija seisoo katulyhdyn alla.
Rakkaus on syttynyt uudestaan, mutta taiteilija on äitinsä vallassa.
"Hän seisoo yhä ulkona, rouva. "
Kohtauksen lopussa on hidas häivytyskuva, ja tilanne on selvä.
Tarinassa tapahtuu traaginen käänne.
Kasvot katoavat kuvasta hitaasti.
Sitten seuraa useita iiriskuvia.
Edna makaa vuoteessa.
Sitten äiti. Kaikki ovat paikoillaan.
Loppukohtaus on tulossa. Rauhallisuus on pelottavaa.
Tiedämme, että tämä päättyy huonosti. Kaikki kuvataan objektiivisesti.
Kaikki ovat paikoillaan, ja sitten äiti tarttuu aseeseen.
Hän on lähes myyttinen hahmo mustassa hunnussaan-
-ja tuulessa lepattavassa puvussaan.
Jean on tehnyt itsemurhan, ja äiti haluaa kostaa.
Kun hän näkee Marien surevan, hän kuitenkin heltyy.
Hänen odottaa ampuvan, mutta niin ei käykään. Lähikuvaa ei käytetä.
Nainen Pariisissa on ollut valkokankaalla vaikuttava näky.
Elokuvassa on ironinen loppu.
"Muuten, mitä Marie St. Clairille tapahtui?"
Pierre ei välitä tai ehkä edes tiedä tragediasta.
Marie ja Jeanin äiti hoitavat orpokotia.
Marie ja Pierre kulkevat toistensa ohi tietämättään.
Chaplin päättää elokuvan taas tiehen, mutta iloinen kulkuri puuttuu.
Vuodesta 191 5 lähtien yleisöä oli yllytetty pitämään Chaplinin hahmosta.
Hänet saattoi nähdä piirroselokuvissa...
... tai sarjakuvissa.
Myynnissä oli Chaplin-leluja ja -pelejä.
Kulkuria ei päässyt karkuun.
Herttaiseen, hieman hämmentyneeseen hahmoon törmäsi kaikkialla.
Kyseessä oli ensimmäinen kaupallinen multimediatuote.
Chaplin nautti tuolloin maineestaan varsin mutkattomasti.
Kaikki silmäätekevät kävivät Chaplinin luona käydessään Los Angelesissa.
Kamerat seurasivat häntä kaikkialla. Hän nautti kulkurin esittämisestä-
-mutta hän nautti myös roolistaan maailmankuuluna henkilönä.
Thomas Burken sanoin: "Hän elää vain roolissaan ja on hukassa ilman sitä. "
Hänet tunnettiin kuitenkin myös surullisenkuuluisana naistenmiehenä.
Rakastuminen oli Chaplinille varmasti mahtava hetki.
Elokuvissa on kohtia, joissa hän näkee tytön ja melkein pyörtyy.
Näin kävi varmaan myös oikeasti, mikä olisi ihanaa ja romanttista-
-ellei niin olisi käynyt päivittäin, mikä vaati jatkuvaa tarjontaa.
King Vidorin elokuvassa cameoroolin vitsi on se-
-ettei maailman kuuluisinta miestä tunnisteta tosielämässä.
Tyttö on Marion Davies, William Randolph Hearstin rakastajatar-
-joka oli myös yksi Chaplinin lemmityistä.
"Kuka tuo pieni mies oli?"
Nainen pyörtyi. He kaikki pyörtyivät.
Usein siitä koitui Chaplinille harmia.
"Viettele hänet. "
Lita Grey esitti 12-vuotiaana eräänlaista enkeliä Chaplinin pojassa.
He tapasivat uudestaan, kun Chaplin etsi näyttelijöitä Kultakuumeeseen.
Chaplinin pojan unijakso on hämmästyttävän symbolinen.
Lita ilmestyi studiolle, ja Chaplin koekuvasi häntä.
Hänet palkattiin Kultakuumeen naispääosaan.
Lita palvoi Chaplinia, ja Chaplin oli kiinnostunut nuorista naisista.
Hän halusi nähdä nuoren tytön heräämisen.
Litan mukaan neitsyet olivat hänen fetissinsä.
Heidät vihittiin marraskuussa 1924. Lita odotti esikoistaan-
-kun Chaplin lähti seurueineen kuvaamaan Kalifornian Truckeehen.
Hän tarvitsi toisen näyttelijän Litan tilalle.
Lapsi syntyi toukokuussa 1925.
Chaplin tiesi, mitä katsojille piti näyttää.
Kun kuvataan arkipäiväistä ympäristöä, ei tarvitse näyttää kovin paljon.
Mutta Kultakuume... Kuinka moni on käynyt Alaskassa-
-ja nähnyt Klondiken kultaryntäyksen?
Hän tiesi, että se pitää näyttää.
Chaplin kuvasi Truckeessa uransa näyttävimmän kohtauksen.
Siihen tarvittiin 600 avustajaa.
Uusintaotoista tunnettu mies kuvasi kaiken yhdessä päivässä.
Truckee oli kuitenkin julma ja arvaamaton kuvauspaikka.
Kolmen päivän matkan päässä joka paikasta. Yksinäinen kullankaivaja.
Chaplinin piti sovittaa kuviin studiossa kuvatut otokset.
Kultakuume sai enimmäkseen hyvän vastaanoton-
-mutta jotkut esittivät syytteen, joka kuultaisiin vielä usein:
Chaplin oli vanhanaikainen eikä ollut seurannut tekniikan kehitystä.
Kulkuri oli kuitenkin optimistinen kuten ennenkin-
-eikä ainakaan aluksi tiedostanut häntä uhkaavia vaaroja.
Sama päti Chapliniin, joka oli puhdasoppinen elokuvantekijä.
Hänestä oli selvästi tullut legenda jo ennen Kultakuumetta.
Tietysti kulkuri voi olla jäisellä vuorella ilman päällystakkia.
Toiveet kuvaamisesta paikan päällä hautautuivat Truckeen lumeen.
Chaplinin olo muuttui siellä yhä surkeammaksi-
-ja hän palasi Los Angelesiin jatkamaan kuvauksia.
Jopa kuuluisa kanavitsi piti kuvata siellä uudestaan.
Eräässä otossa kanapukuun puettiin joku toinen. Sehän näyttää samalta.
Se ei onnistunutkaan, koska hän ei liikkunut kanan tavoin kuten Charlie.
Kullankaivajat ovat nälissään. Mack Swain alkaa nähdä näkyjä.
Chaplin matkii kanaa täydellisesti.
Hänen kykynsä välittää ajatuksia, jopa kanan ajatuksia-
-innoitti Richard Attenborough 'ta, kun hän näki elokuvan nuorena.
Hän kykeni välittämään uskomattomia ajatuksia-
-monimutkaisia ajatuksia, väittelyä ja reaktioita.
Hän esittää koko kehollaan eikä vain kasvojen ilmeillä.
Hän reagoi asioihin fyysisesti.
En ollut ikinä edes kuvitellut moista kokemusta.
Tämä mies ei ainoastaan kyennyt saamaan täyttä huomiotani-
-vaan hän myös määräsi, milloin nauroin tai itkin.
Hänen hahmonsa vaikutti minuun.
Se oli lumoavin juttu, jonka olin eläessäni nähnyt.
Sillä hetkellä päätin, että halusin näyttelijäksi.
Jos pystyisin vaikuttamaan yleisöön samalla tavalla kuin hän-
-haluaisin näyttelijäksi. Siitä lähtien rakastin häntä.
Kulkuri oli jälleen ulkopuolinen etenkin rakkaudessa.
Hän näytti taas jäävän ilman tyttöä, tai ehkä asia olikin toisinpäin.
Georgia Hale oli tullut Lita Greyn tilalle.
Chaplin aloitti tietysti suhteen hänen kanssaan.
Roolihahmon ja Chaplinin oman menestyksen eroa ei juuri kommentoitu-
-vaikka Chaplin kerran totesikin katkerasti-
-että hän oli rikastunut esittämällä rutiköyhää.
Johnny Depp matki kuuluisaa kohtausta elokuvassa Benny & Joon.
Sämpylätanssi näyttää yksinkertaiselta-
-mutta koordinaatio on todella vaikeaa.
Chaplin teki sen hetkessä, kun se juolahti hänen mieleensä.
Minä jouduin harjoittelemaan sitä kolmesta viikosta kuukauteen.
Ei ole kyse vain käsien liikkeestä vaan koko vartalon.
Chaplinin pään liikkeet ja pienet syrjäsilmäykset...
Kultakuume on ainoa elokuva, jossa kulkurista tulee miljonääri.
Ehkä se on Chaplinin tapa myöntää oma yllättävä menestyksensä.
Kuusivuotias United Artists sai vihdoin Chaplinilta menestysteoksen.
Sillä välin Lita oli synnyttänyt toisenkin pojan, Sydneyn.
Avioliitto ei ollut onnellinen.
Sirkus, joka on ehkä Chaplinin hauskin pitkä elokuva, ei sekään edistynyt.
Kuvauksia häiritsivät käsittämättömät ongelmat.
Oli vuosi 1928. Olin viisivuotias ja menin elokuviin.
Se oli varmaankin Sirkus. Olin ällistynyt.
Minä nauroin ja liikutuin-
-vaikka olin vasta pieni poika.
Sitten aloin matkia Chaplinia.
Otin isäni knallin ja hänen housunsa-
-ja piirsin itselleni viikset musteella. Sitten matkin Chaplinia.
Tässä elokuvassa Chaplin tulee tietoiseksi itsestään.
Hän tutkii ensi kertaa omaa alaansa eli hauskuttamista.
Hän yrittää turhaan olla hauska, mutta on sitten hauska yrittämättään.
Kohtaus kommentoi myös hänen "vanhanaikaisia" piirteitään.
Se, mikä ei toimi enää 1927, toimi kymmenen vuotta aiemmin.
"Tuo on kamalaa! "
Klovnia esittää Henry Bergman, Chaplinin pitkäaikainen työtoveri.
Hän edustaa klassista commedia dell'arte -tyyliä.
Chaplin edustaa luonnollisempaa tyyliä.
Hän tietysti liioittelee, mutta hänessä on jotain aitoa.
Se jokin toimii elokuvassa, joka on näennäisesti realistinen väline.
Sirkuksessa Chaplinin piti esittää pantomiimia.
Kun hän näki, että klovnilla on oikea jousipyssy, hän pelästyi.
Hän teki näin. Minä näytän teille.
Se tarkoittaa: "En voi tehdä sitä, koska omenassa on mato. "
Hän oli ajoituksen mestari.
Hän tiesi, milloin vitsin perään piti panna vielä parempi vitsi-
-tai jos pitikin tehdä jotain ihan muuta.
Hän ei tehnyt vitsejä vitsin vuoksi. Ne paljastivat aina jotain henkilöstä-
-tai ne paljastivat jotain tarinasta ja juonesta.
Sirkuksessa Chaplinia nöyryyttää loputon joukko eri eläimiä.
Hän todellakin hallitsi elokuvan keinot-
-niin hyvin, ettei sitä huomaa.
Elokuvassa kaikki vain tapahtuu kuin luonnostaan.
Taikurin pöytä on Chaplinin taidokkaimpia vitsejä.
Hän kuitenkin ylitti sen tässä elokuvassa.
Sirkuksen vitsit ja niiden toteutus ovat valtavan loistokkaita-
-ja täysin ajattomia.
Yhteiskunnan ja aikakauden tapojen satirisoinnit-
-vanhenevat koko ajan.
Tässä kaikki tehdään hienosti, ja elokuva tuntuu vieläkin tuoreelta.
Vastaava esimerkki olisi Laulavat sadepisarat.
Se on yhtä tuore 500 vuoden päästä kuin se oli valmistuessaankin.
Toisinaan vitsit olivat vain ohimeneviä hetkiä.
Toisinaan vitsit olivat yhtä tuttuja kuin tämä painajaistilanne.
Vaikka kenties vain Chaplin saattoi keksiä tämän käänteen:
Haukkuva koira uhkaa herättää nukkuvan leijonan.
Kulkurin ongelmat elokuvassa-
-heijastavat Chaplinin omia ongelmia, kun hän teki Sirkusta.
Hän ei edes mainitse Sirkusta omaelämäkerrassaan.
On ihme, että elokuva edes saatiin tehtyä.
Kaikki meni pieleen sitä tehtäessä.
Lavastus tuhoutui tulipalossa, ja palokunta viimeisteli tuhon.
Sitten hän koki sotkuisen ja kammottavan avioeron.
Kuvaukset keskeytyivät yhdeksäksi kuukaudeksi avioeron takia.
Isä pelkäsi, että Lita kaappaisi elokuvan. Se piti piilottaa.
Litan 42-sivuisen avioerokanteen oli määrä tuhota Chaplin.
Siinä nimettiin rakastajattaria ja kerrottiin sukupuolielämästä.
Taskukirjajulkaisusta tuli myyntimenestys.
Avioero oli aika kamala. Äiti sai melko lailla rahaa-
-eikä heillä ollut sen jälkeen paljon puhuttavaa.
Chaplin ei ilmestynyt oikeuteen. Hän maksoi Litalle.
Korvaus oli USA:n oikeushistorian suurin siihen mennessä.
Chaplinin suosio oli niin suuri, että Lita teki eniten hallaa itselleen.
Chaplin oli murtua rasituksen takia.
Hän pakeni New Yorkiin, missä hän sai hermoromahduksen.
Hän tapaili vastanäyttelijäänsä, joka oli vaimon paras ystävä.
Ehkä hän ei siksi nimennyt elokuvaa suosikikseen.
Elokuvassa Merna Kennedy rakastaa nuorallakävelijä Rexiä-
-jota esitti Harry Crocker.
Kulkuri päättää tehdä tyttöön vaikutuksen ja päihittää Rexin.
Vaikka ihailenkin valtavasti sitä, miten hän osasi kertoa tarinan-
-ja miten kaikki palveli tarinaa-
-tajuan kuitenkin, että reagoin itse yksittäisiin kohtauksiin.
Sirkuksessa on nuorallakävelykohtaus, jossa on apinoita-
-ja se on minulle yhtä kuin koko elokuva.
"Kävelen Rexin sijasta nuoralla. "
"Saat surmasi. "
"En toki, minuun ei pysty mikään. "
Isä keksi panna kulkurin tilanteeseen, josta hän ei pääse pakoon.
Komedia perustuu usein painajaismaiseen tilanteeseen.
Tässä painajaisessa mies on nuoralla ja kaikki menee pieleen.
Hän horjuu, housut putoavat ja apinat kiipeävät puremaan hänen nenäänsä.
Koko ajatus lähti liikkeelle painajaismaisesta tilanteesta.
Tämä on historian paras banaaninkuorivitsi.
Elokuva päättyy kauniiseen kohtaukseen, jossa on hevosia-
-ja ihania vaunuja ja tomua ja upea valaistus.
Hän kuvasi sen yhä uudestaan ja katseli otoksia aamuyöstä ja sanoi:
"Hattu on huonosti. Kuvataan se vielä kerran. "
Joku varasti vaunut.
Opiskelijajoukko varasti vaunut polttaakseen ne.
Chaplin hankki vaunut takaisin ja kuvasi kohtauksen uudestaan.
Sirkuksen loppu on Chaplinin kauneimpia elokuvalopetuksia.
Se osoittaa, että hän osasi halutessaan luoda kauniita kuvia.
Kohtauksessa on symboliikkaa.
Sirkus valmistui kolme päivää The Jazz Singerin ensi-illan jälkeen.
Ääni oli mullistamassa elokuvaa, ja kaikki Chaplinia myöten pohtivat-
-voisiko äänetön kulkuri selvitä mullistuksesta hengissä.
Chaplin kirjoitti kuitenkin jo seuraavaa elokuvaansa.
Se oli Kaupungin valot-
-Chaplinin viimeinen täysin tunnustettu mestariteos.
Kun kulkuri ilmestyy kuvaan, hän nukkuu patsaan sylissä.
Se on hänen paras sisääntulonsa.
Elokuvassa oli musiikkia ja höpötystä, mutta se oli kuitenkin mykkäelokuva.
Minusta on vaikeampaa olla puhuva koomikko kuin mykkäkoomikko.
Ero on samanlainen kuin šakissa ja tammessa.
Mykkäelokuva on kuin tammea. Siinä voi keksiä vitsit-
-kirjoittaa ne huolellisesti ja toteuttaa ne.
Mutta kun täytyy puhua, joutuu ihan toiseen todellisuuteen-
-joka on paljon mutkikkaampi ja eri tavoin vaativampi.
Mykkäelokuvan vaatimuksetkin tuottivat ongelmia varsinkin Chaplinille.
Toisin kuin kilpailijat Keaton ja Lloyd, hän teki kaiken itse.
Hän ei palkannut kirjoittajia hiomaan huumoriaan.
Hän kehitti liikkeitään loputtomissa harjoituksissa.
Myöhemmin hän laajensi tai karsi liikkeitä yhä uusissa otoissa.
Pitkä elokuva ei voi perustua pelkkään komiikkaan.
Siksi hän käytti romantiikkaa ja tunteita.
Kun näin Kaupungin valot, tajusin, miten syvällinen ohjaaja hän oli.
Elokuva kertoo nimittäin rakkaudesta enemmän-
-kuin monet vakaviksi tarkoitetut tutkielmat tästä aiheesta.
"Nostitteko te sen?"
Siinä on todellisia rakkauden tunteita.
Näemme, mitkä miehen tunteet ovat ja mitä kaikkea hän on valmis tekemään.
Tyttö ei näe miestä, mutta hän tuntee tämän rakkauden.
Hän ei aavistakaan, että köyhä kulkuri tekee hänen elämästään kauniin.
Tunnelma oli kireä.
Erityisesti Chaplinin ja kokemattoman Virginia Cherrillin suhde oli vaikea.
län myötä hän halusi luoda monitahoisempia tarinoita.
Hänen piti kehittää myös omia tunteitaan naisia kohtaan.
Hänen piti tutkia omaa sisintään, ja minä luulen-
-että hänen oli sen vuoksi vaikeampaa kehitellä tarinoita.
Hän lisäsi elokuviin uuden ulottuvuuden, ja se johti hetkiin-
-jolloin ideoita oli vaikea löytää.
Hän mietti aina, oliko juttu looginen ja uskottava.
Kaupungin valoissa hän yritti kuukausitolkulla keksiä-
-miten yhden kohdan saisi näyttämään uskottavalta.
Tässä se kohta on.
Miksi sokea tyttö erehtyy pitämään auttajaansa rikkaana miehenä?
Loistoauton oven paukahdus ja moottorin hyrinä-
-ovat ääniä, jotka tyttö yhdistää varakkuuteen.
Tämä on tilanne, jossa ääniraita olisi helpottanut Chaplinin työtä.
Hänen ja Cherrillin piti kuitenkin tehdä väärinkäsitys selväksi-
-esittämällä ajatukset ilmeitten avulla.
Oikukas ja vihainen Chaplin kuvasi elokuvaa yli vuoden ajan.
Pidän siitä, miten hän leikittelee katsojien tunteilla.
Etenkin kohtauksessa, jossa mies katselee tyttöä suihkukaivolla.
Hän saa minut liikuttumaan, ja sitten yhtäkkiä-
-tyttö heittää vedet miehen päälle ja tunnelma särkyy.
Elokuvan sivujuonessa Henry Myers esittää miljonääriä-
-joka on ystävällinen selvänä mutta itsetuhoinen juovuspäissään.
Elokuvassa on tämä rikas mies-
-jolla on omaisuutta ja rahaa kuin roskaa-
-mutta joka yrittää tehdä itsemurhan, koska ei saa vastarakkautta.
"Teen lopun kaikesta! "
Kaikkia näitä tunteita tutkitaan kiinnostavalla tavalla sanattomasti.
Se on askeleen päässä musiikista. Minusta se on hänen paras elokuvansa.
Päätettyään auttaa tyttöä hän etsii töitä.
Väliteksti kertoo kaiken.
Eläinten jätösten siivoaminen kaduilta oli halventavaa työtä-
-mutta se paljastaa, että mies tekee mitä vain auttaakseen tyttöä.
Kohtaus johtaa erääseen Chaplinin parhaista piloista.
Minuun teki vaikutuksen se, miten hyvin hän näytteli.
Hän hoiti elokuvan vakavan puolen legendaarisen taidokkaasti.
Lempielokuvani on Kaupungin valot. Olen nähnyt sen ainakin 40 kertaa.
"Olen tehnyt valloituksen! "
Se on hyvin hauska ja uskomattoman liikuttava, ja lopussa on vaikea...
Pala nousee kurkkuun jo nytkin. Kun tyttö tajuaa, että siinä on mies-
-joka on palauttanut hänen näkönsä... Se on lyömätön, kaunis elokuva.
"Näetkö sinä nyt?"
Kulkuri on salaa maksanut tytön silmäleikkauksen.
"Kyllä, minä näen nyt. "
Kolme päivää ensi-illan jälkeen Chaplin lähti maailmankiertueelle.
Väkijoukot olivat taas valtavia.
Kaikki ovet avautuivat. Hän tapasi Lontoossa George Bernard Shaw'n.
Hän tapasi myös Gandhin. Maailmanlaajuisen laman syvetessä-
-Chaplin tuki Mahatman poliittisia ja hengellisiä aatteita.
Berliinissä Chaplin koki uransa parhaan vastaanoton.
Sitä varjostivat pari vuotta aiemmin valtaan nousseet natsit-
-jotka hyökkäsivät häntä vastaan. Chaplin ei ollut juutalainen-
-mutta hän ei halunnut myöntää sitä, ettei tukisi juutalaisvastaisuutta.
Kotiin palattuaan hän tapasi Paulette Goddardin, toisen suuren rakkautensa.
Vielä nykyäänkin sanotaan, että hän oli hankala työnantaja ja aviomies.
Hän sekoitti usein nämä roolit keskenään.
Goddardista tuli seuraavan elokuvan tähti.
Tämä entinen tanssityttö oli eloisa ja ihana seuralainen.
Hän onnistui lähentämään Chaplinin ja tämän poikien suhdetta.
Hän oli aivan ihana. Nukuin hänen vieressään kahdeksanvuotiaaksi.
Silloin isä sanoi, että se ei enää sovi. Minä en tajunnut syytä.
Chaplinin lempiharrastus oli tennis.
Tässä hän pelaa hyväntekeväisyys- ottelun Groucho Marxia vastaan.
Hän pelasi lähes päivittäin kotikentällään.
Otteluitten jälkeen hän oli ystäviensä mielestä rennoimmillaan.
Silloin hän puhui avoimesti etenkin politiikasta.
lhmisistä tehtiin hänen mielestään eläimiä-
-jotka palvelivat tehtaita ja koneita eikä päinvastoin.
Nykyaika perustuu osittain marxistiseen käsitteeseen-
-ihmisarvon riistämisestä ja työvoiman vieraannuttamisesta.
Chaplin oli selvästikin vannoutunut vasemmistolainen.
Kun katsoimme elokuvan ensi kertaa, minä putosin innostuksesta tuoliltani.
Hän epäili minun teeskentelevän, mutta tajusi pian, ettei niin ollut.
Työnjohtaja, linjalla viisi on ongelma. Mutterit ovat löysiä.
Charlie ei hallinnut nuottikirjoitusta.
Hän ei myöskään osannut kehitellä musiikillisia ajatuksia.
Alfred Newman ja Eddie Powell kutsuivat minut apuun New Yorkista.
Tein töitä Charlien kanssa. Hänellä oli musikaalista vaistoa.
Sävelmät olivat yksinkertaisia, ja minä merkitsin ne muistiin-
-ja muutin niitä, jos ne kaipasivat mielestäni muuttamista.
"Hän on hullu!!! "
Teimme töitä viitenä tai kuutena päivänä viikossa-
-ja se oli kaiken kaikkiaan mahtavaa.
Hän oli minulle kuin isän korvike.
Toisinaan tuntuu siltä, esimerkiksi syöttökoneen yhteydessä-
-että rekvisiittaan ja ideaan on panostettu niin kovasti-
-että siitä pitää ottaa kaikki irti. Kohtaus on ihan liian pitkä.
Syöttökone on täysin ainutlaatuinen. Se on aivan mahtava.
lhminen on kohtauksessa vähemmän kuin osiensa summa.
Hän on eläin, jota syötetään koneella.
Harva tietää, että Charlie liikutti pöytää itse.
Sitä ei tehnyt kukaan toinen. Hänellä oli pöydän alla vempaimia-
-joilla hän sai pöydän kääntymään. Hän oli aivan uskomaton.
Hän ohjasi myös suunpyyhintä, joka lyö häntä kipeästi naamaan.
Se sai hänen naamansa ja suunsa turpoamaan. Hän oli uskomaton.
Välillä Nykyajan sanoma vaikuttaa hieman teennäiseltä-
-mikä saa sen tuntumaan etäiseltä.
Samalla tunnen kuitenkin ylemmyyttä. Mestarin teos panee miettimään-
-miten voi päästä itse samalle tasolle.
Mutta yhtäkkiä tulee kohtaus, joka on älykäs ja tehokas.
Tässä on hyvä esimerkki. Avulias kulkuri nostaa punaisen lipun maasta-
-ja johtaakin yhtäkkiä kommunistien mielenosoitusta.
Kohtauksen voi nähdä enteenä.
Kymmenen vuoden sisällä Chaplin leimattiin kommunistiksi.
Nykyaikaa voi tavallaan pitää taantumisena.
Sehän koostuu oikeastaan neljästä kaksikelaisesta.
Elokuva ei ollut läpikotaisin poliittinen.
Goddard oli Chaplinin vastanäyttelijä.
Elokuvan komiikka oli suurelta osin yhtä viatonta kuin aina ennenkin.
Nykyajassa on mahtava tarina, joka sitten kuivuukin kokoon.
Se ei johda mihinkään. Se on vain hieno matka.
Vitsit ovat hauskoja ja loistavasti toteutettuja.
Elokuva toimii Chaplinin nerouden varassa-
-ja siksi, että hän on hauska ja vitsit ovat hauskoja.
Puhuimme politiikasta ja kaikesta muustakin.
Hänellä oli tietoa asioista. Hänellä oli uskomaton muistikapasiteetti.
Söimme lounasta Musso & Frank'sissa viitenä päivänä viikossa.
Meidät vietiin sinne Charlien autolla.
Meillä oli kantapöytä, joka oli varattu meille, ja me lauloimme.
Oli laulu nimeltä "l Want a Lassie".
Tunsimme sen molemmat ja lauloimme sen sävelellä:
"Tuo mulle curry, oikein vahva curry, lautaselle chutneya lisää. "
Muut asiakkaat ihmettelivät meteliä ja huomasivat sitten Chaplinin.
Siitä sai hyvin jutunaihetta, joten he kuuntelivat.
lhmisten on välillä vaikea tajuta, miten Charlien kaltainen miljonääri-
-pystyi esittämään köyhää kulkuria.
Hän kuitenkin teki sen, ja hän teki sen vakuuttavammin kuin kukaan muu.
Se osoittaa hänen suuruutensa.
Joidenkin mielestä Chaplin suhtautui itseensä ja maailmaan liian vakavasti.
Loppukohtauksessa hänen onnistui viimeistä kertaa elokuvahistoriassa-
-löytää avoin tie parempaan tulevaisuuteen.
Tällä kertaa rinnalla oli kaunis tyttö.
Charlie on minulle edelleen rakas. Hän ei ollut minulle vain kuin oma isä-
-vaan ihailin myös hänen vankkumattomia mielipiteitään.
Hän tunsi myötätuntoa niitä kohtaan, jotka elävät tavallista elämää-
-ja joutuvat välillä olosuhteiden pakosta pulaan.
Nykyajan ensi-illan jälkeen 1936 Charlie ja Paulette lähtivät matkalle.
Charlie esiintyi tapansa mukaan uutiskameroille.
Havaijin-loma venyi pian kolmen kuukauden Aasian-kiertomatkaksi.
Kotona alettiin pohtia, olivatko Charlie ja Paulette naimisissa.
He väittivät avioituneensa Aasiassa, vaikka siitä ei ole todisteita.
Kun suhde alkoi myöhemmin rakoilla, he kiistivät avioerohuhut.
Toistaiseksi he viihtyivät selvästi toistensa seurassa.
Chaplin alkoi suunnitella ongelmallisinta elokuvaansa.
Diktaattori alkaa ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla.
Se oli Chaplinin ensimmäinen puhe-elokuva.
Hän esitti itse kahta henkilöä.
Toinen oli viaton juutalaisparturi-
-joka palveli urheasti joskin saamattomasti Tomanian armeijassa.
-Kaikki valmista! -Väistykää!
Valmiina! Tulta!
Kuvamateriaalia elokuvan teosta on löytynyt äskettäin.
Diktaattorissa on kohta, jossa hän laukaisee ison tykin.
Minä olin siellä ja aloin nauraa ääneen. Hän huusi: "Poikki! "
Luulin hänen suuttuvan, mutta hän olikin iloinen, kun joku nauroi.
Chaplin käytti hyväkseen hänen ja Führerin yhdennäköisyyttä.
Hänen teoksensa oli kielletty Saksassa jo ennen Hynkelin esittämistä.
Varieteetaustasta oli hyötyä, kun hän puhui elokuvassa saksalaisittain.
Aloin katsella elokuvia 1 3-vuotiaana toisen maailmansodan jälkeen.
Asuin Tšekkoslovakiassa, jonka natsit miehittivät.
Yhtäkkiä tuli Diktaattori.
Se oli vapauttavaa.
Chaplin kutisti yksinään tämän hirviön-
-surkeaksi, naurettavaksi, häijyksi pelleksi.
Voi sanoa, että liittoutuneet vapauttivat Euroopan fyysisesti-
-mutta Diktaattorin Chaplin vapautti meidät henkisesti.
Hän pani myös miettimään. Yhtäkkiä ihmeteltiin-
-miten tämä surkea olento saattoi hallita kunnon saksalaisia.
Miljoonat ihmiset seurasivat häntä ja kuolivat tämän mielipuolen takia.
Ihan kuin hän olisi tehnyt elokuvan siksi-
-että Hitler oli alkanut kilpailla hänen kanssaan kansansuosiosta.
Hitler-hahmo muistutti varhaista kulkurihahmoa.
Hän oli alkukantainen rettelöitsijä.
Parturi edustaa kulkurin inhimillisempää puolta.
Näiden kahden hahmon suhde on kiinnostava, ja heidät sekoitetaan.
Se oli rohkea elokuva.
Monikaan ei avoimesti arvostellut sen ajan tapahtumia.
Hän ei ollut ainoa, mutta hän oli yksi harvoista.
Tule tänne! Käytkö meidän kimppuumme?
-Pidä hänestä kiinni! -Asianajajani valittaa tästä.
Hän puri minua sormesta!
Parturin ja Hynkelin osat vaihtuvat lopulta.
Juutalaisparturi saa maksaa koomisen hinnan syntyperästään.
Hänen luojaltaan kysyttiin kerran, oliko hän juutalainen, ja hän vastasi:
"Minulla ei ole sitä kunniaa. "
Rakastan sitä elokuvaa. Kohtaus, jossa hän leikkii maapallolla-
-on kaikkien diktaattorien sairaitten unelmien upea vertauskuva.
Aut Caesar aut nullus.
Maailman hallitsija...
Oma maailmani!
Koko kohtaus oli käsikirjoitettu tarkasti kaikkine liikkeineen-
-mutta hän improvisoi ne kohtaukset, joissa hän puhuu siansaksaa.
Hänen olisi luullut kirjoittaneen ne löytääkseen oikeat sanat-
-mutta hän käskikin vain kuvata-
-ja alkoi sitten suoltaa lähes täydellistä saksaa.
Hän oli kehitellyt ideaa kauan. Joku on väittänyt ideaa omakseen-
-mutta isästä on vanhoja kuvia, joissa hän käyttää samaa ideaa.
Hän on pukeutunut kreikkalaiseksi. Juttu sopi erinomaisesti Hitlerille.
Maapallotanssia voisin katsella tuntitolkulla aina uudestaan.
Se on aivan uskomaton! Voisin tosiaan katsoa sitä monta viikkoa.
Se on vertauskuva, joka on loputtoman nerokas.
lhmiset ovat innoissaan tästä niin kutsutusta vertauskuvasta-
-mutta minusta se ei ole hauska eikä hyvä vertauskuva.
Joku on ehkä samaa mieltä Woody Allenin kanssa.
Mutta aikana, jolloin sotaa vastustettiin yleisesti-
-eikä juutalaisvastaisuuskaan ollut harvinaista-
-tämä saarnaava elokuva oli kiistatta rohkea teko.
Hitler tuntui matkivan Chaplinia eikä päinvastoin.
Chaplin oli ensin. Chaplin oli kuuluisa kauan ennen Hitleriä.
Meissä jokaisessa on vähän Hitleriä. Se on ajatus.
Hitler ei ole mikään ulkoavaruuden hirviö. Hän on yksi meistä.
Elokuvassa on nerokasta se, että Chaplin löysi itsestään Hitleriä.
Hitlerin piirteitä on kaikissa, jotka hallitsevat yleisöään-
-ja kiihottavat kansanjoukkoja.
On selvää, että hänellä oli tarve sanoa jotain-
-fasismista ja siitä, mihin maailma oli menossa.
Kun hän puhuu, hän on usean sukupolven ääni. Mitä hän sanoo?
Hän joutuu tavallaan tärkeilemään. Se on vaarallista.
Minä pidän hänen äänensävystään ja seurastaan.
Teidän täytyy puhua.
-En pysty. -On pakko. Se on ainoa toivomme.
Toinen maailmansota riehuu, ja hän puhuu hyvin selvästi.
Hän kommentoi maailmaa ja hallinnon ja fasismin luonnetta.
Se on kuin saarna. Häneltä odotetaan kannanottoa, ja hän ottaa kantaa.
Häntä syytettiin aikoinaan tärkeilystä ja itsekorostuksesta.
En usko sitä. Hän suhtautui elämään vakavasti ja pohdiskeli asioita.
Häntä vaivasivat asiat, joita maailmassa tapahtui.
Esimerkiksi Espanjan sisällissota ahdisti häntä kovasti.
Hän todella piti velvollisuutenaan puhua yleisölle.
Siinä ei ole Hitler/Hynkel eikä juutalaisparturi.
Yhtäkkiä näemme Charles Chaplinin kasvot.
Olen pahoillani, mutta en halua keisariksi. Se ei ole minun tehtäväni.
En halua hallita ketään. Haluan vain auttaa ihmisiä.
Juutalaisia, kristittyjä, mustia ja valkoisia.
Kaikki ihmiset haluavat auttaa toisiaan.
Haluamme iloita toistemme kanssa emmekä vihata ja halveksia toisia.
Maailmassa on tilaa kaikille, ja maa voi elättää meidät kaikki.
Jokainen sana on nykyään yhtä tosi kuin aikoinaankin.
Sodanvastainen ilmapiiri ja epäröivät arvostelut eivät haitanneet.
Diktaattori oli ilmestyessään Chaplinin tuottoisin elokuva.
Toisen maailmansodan aikana Chaplin tuki avoimesti Neuvostoliittoa.
Hän puhui Carnegie Hallissa jaarittelevan Orson Wellesin jälkeen.
Seuraava puhuja oli Charlie. Lavalle asteli tyylikäs hahmo.
Hän käveli keskelle näyttämöä, kohotti kätensä...
"Toverit! "
Kaikki ulvoivat naurusta.
Chaplin oli yhä edelleen levoton mies.
53-vuotiaana hän kuitenkin löysi onnen tavatessaan Oona O 'Neillin.
Hän oli 1 6-vuotias näytelmäkirjailija Eugene O 'Neillin tytär.
Newyorkilainen debytantti haaveili ujosti näyttelijän urasta.
Chaplin rakastui häneen välittömästi. Oona oli hänen suurin rakkautensa.
He asuivat yhdessä parin kuukauden kuluttua.
Tässä The Girl from Leningrad -elokuvan testikuvassa-
-voi nähdä, millainen Oona oli vuonna 1942.
Älä käänny noin nopeasti. Odota! Ei noin nopeasti.
Chaplin oli juuri lopettanut suhteen Joan Barryyn.
Tämä häiriintynyt nainen murtautui Chaplinin taloon eräänä yönä.
Tulin kotiin, ja isä käski minun mennä nukkumaan.
Barry oli tullut aseen kanssa.
Isä sai hänet laskemaan aseensa ja lähtemään talosta.
Charlie kehui sitä parhaaksi näyttelijäsuorituksekseen.
Barry aikoi ampua hänet.
Hän selvitti tilanteen näyttelemällä, kunnes hän sai aseen haltuunsa.
Sama keino ei tepsinyt poliisiin. Tässä hänestä otetaan sormenjäljet.
FBI oli tarkkaillut häntä vuodesta 1922.
Jostain syystä J. Edgar Hoover vihasi häntä leppymättömästi.
FBI aikoi syyttää häntä vedoten asetukseen-
-joka kielsi naisten kuljettamisen osavaltiosta toiseen-
-moraalittomissa aikeissa.
Chaplin, joka tässä tervehtii valamiehistöä, voitti jutun.
Samaan aikaan Joan Barry nosti häntä vastaan isyyskanteen.
Kaksi oikeudenkäyntiä antoivat aihetta lukuisiin otsikoihin.
Barryn asianajaja herkutteli tilanteella.
Hän haukkui Chaplinia "irstailijaksi", "cockney-roistoksi"ja "matelijaksi".
Verikokeet osoittivat, ettei Chaplin ollut isä-
-mutta Kalifornian laki ei hyväksynyt niitä.
Chaplin hävisi jutun ja menetti myös amerikkalaisten rakkauden.
Hän maksoi lapselle elatusmaksua.
Hän suostui maksuihin, mutta lapsi ei ollut hänen.
Ritari Siniparta lisäsi kylmäkiskoisuutta-
-vaikka tämä epäonnistunut murhayritys onkin hauska.
Ei, kala ei...
-Mitä sinä tuolla teet? -Lassoan sen.
-Älä viitsi! Eihän kalaa voi lassota. -Kyllä voi.
Silmukka pitää vain heittää pään yli ja kiristää tällä tavalla.
-Mitä tuo on? -Jodlaaja.
-Sehän pilaa kaiken. -Totisesti.
-Harmi, ettemme saaneet olla rauhassa. -Totisesti.
Orson Welles ehdotti Chaplinille ideaa-
-joka perustui tositarinaan ranskalaisesta vaimonmurhaajasta.
Chaplin laajensi tarinaa syytökseksi porvarillista yhteiskuntaa kohtaan.
Ritari Siniparran tekeminen juuri silloin-
-kun hänen omaa moraaliaan arvosteltiin, oli provosoivaa.
Se oli viimeinen korsi, joka mursi kamelin selän.
Hän joutui vakaviin vaikeuksiin sotaveteraanien ja muitten kanssa.
Kaikki moittivat häntä siitä elokuvasta.
Verdoux on pankkivirkailija, joka erotetaan pitkän palveluksen jälkeen.
Elättääkseen perheensä hän alkaa naida rikkaita leskiä ja tappaa heitä.
Se on musta komedia mieheltä, jossa ei ollut mitään synkkää.
Hän on polttanut jätteitä jo kolme päivää.
En ole voinut ripustaa pyykkejä kuivumaan.
Elokuva on kommentti kapitalismista.
Se väittää, että murha on liiketoiminnan looginen jatke.
Kun on kyse toimeentulosta, kaikki on luvallista.
Verdoux laskemassa rahojaan on teema, joka muistetaan elokuvasta.
Lydia-kohtaus on ainutlaatuinen. Se on ensimmäinen murha, joka näytetään.
He nousevat portaita, ja mies puhuu kuusta.
Kohtaus on kuvattu tyylikkäästi.
Hän sanoo "kyllä, rakkaani" kuin käärme, joka valmistautuu kuristamaan.
Katsoja tietää, että nyt se tapahtuu. Hän aikoo tappaa.
He nousevat portaita, ja mies katsoo kuuta ja lausuu jotain siitä.
"Mitä sinä teet?" "En mitään. "
-Mikä yö. -Niin, on täysikuu.
Onpa kaunis, tämä Endymionin kalpea hetki.
-Mistä sinä puhut? -Endymionista, rakkaani.
-Nuorukainen kuului kuulle. -Unohda hänet ja tule sänkyyn.
Kyllä, rakkaani.
Hän muuttuu siluetiksi ja poistuu kuvasta, ja musiikki yltyy.
Jalkamme kulkivat kukkakedolla...
Yö muuttuu päiväksi, ja murhan tietää tapahtuneen.
Uhrien mauttomuuden vastakohtana-
-on Verdoux'n keikarimainen eleganssi.
Seuraavassa kohtauksessa toistuu taas rahojen laskeminen.
Se yllättää, koska yksinkertaiselta näyttävä piirre-
-esitetäänkin niin kaunopuheisesti ja hienostuneesti.
Hän käyttäytyy kammottavasti mutta tekee sen kauniisti.
Verdoux on kuullut myrkystä, joka ei jätä jälkiä.
Hän päättää kokeilla sitä henkilöön, johon hänellä ei ole yhteyttä.
Se on käännekohta elokuvassa, jota Chaplin kirjoitti neljä vuotta.
Ja nyt tehdään koe.
Kun hän puhuu kokeesta ja kuva siirtyy tyttöön kadulla, olin järkyttynyt.
Chaplin osasi järkyttää mutta pitää silti mielenkiinnon yllä.
Hänen ei halunnut tappavan tyttöä eikä hänen uskonut sitä tekevänkään-
-mutta minä järkytyin, että hän edes ajatteli koetta.
Sitten näkee kauniin tytön ja ajattelee: "Nyt hän tappaa tuon! "
-Melkoinen kuuro. -Niin on.
-Voinko saattaa teidät jonnekin? -Kiitos.
Elokuva on kaunis mutta myös tavallaan ruma ja järkyttävä.
Ihan kuin hän olisi koetellut yleisöä kammottavan sodan jälkeen.
"Miten pitkälle voin mennä ilman, että menetän rakkautenne?"
"Hyväksyttekö minut vielä? Onko minulla enää edes sijaa?"
Rikollinen jää lopulta kiinni. Hän hyväksyy kohtalonsa-
-mutta ensin hän laajentaa syytteen kattamaan lähes koko ihmiskunnan.
Ihmiskunta oli välinpitämätön.
Haluatteko sanoa jotain ennen tuomion julistamista?
Kyllä haluan, monsieur.
Syyttäjä on säästellyt kehujaan, mutta ainakin hän myöntää, että olen älykäs.
Kiitos, monsieur, niin olenkin. 35 vuotta käytin älyäni rehellisesti.
Sitten älylleni ei ollut enää käyttöä. Jouduin ryhtymään yksityisyrittäjäksi.
Eikö maailma kannustakin ryhtymään joukkomurhaajaksi?
Eikö joukkotuhoaseita rakenneta juuri samaa tarkoitusta varten?
Eikö viattomia naisia ja lapsia ole räjäytetty kappaleiksi-
-ja vieläpä hyvin tieteellisesti?
Joukkomurhaajana minä olen vain harrastelija.
On kiinnostavaa ja järkyttävää katsoa, miten hän kävelee ulos.
Voi nähdä, miten hänen vatsansa pullottaa hieman-
-ja hän kävelee kömpelösti kuin kulkurin kävelyä pilkaten.
Hän on matkalla giljotiiniin. Se on kulkurin todellinen loppu.
Voin vain kuvitella, millaisen vastaanoton elokuva sai aikoinaan.
Kukaan ei pitänyt siitä!
Kun mies vanhenee, hän haluaa elää syvästi.
Surullinen arvokkuus valtaa hänet, ja se on koomikolle tuhoisaa.
Surullinen arvokkuus oli tuttu tunne Chaplinille 1940-luvun lopussa.
Hän täytti 60 vuonna 1949. Vanha taito keksiä vitsejä-
-ja kehittää niistä kohtauksia oli enimmäkseen kadonnut.
Yleisökin oli vanhentunut ja piti kiinni arvokkuudestaan.
Hän oli menettänyt katsojansa kuten oli pelännytkin.
Parrasvalojen Calvero kuvastaa suoraan ja väsyneesti sitä-
-millaisena hän näki itsensä epätoivoisimmillaan.
Onpa hauskuttaminen surullista.
Niin on, ellei yleisö naura.
Mutta on sykähdyttävää katsoa yleisöä, kun kaikki nauravat-
-kun naurun aallot vyöryvät kohti.
Puhutaan iloisemmasta aiheesta. Haluan sitä paitsi unohtaa yleisön.
-Et halua. Rakastat sitä liikaa. -Voi olla, mutta en ihaile sitä.
-En usko tuota. -Yksilöinä jokaisessa on suuruutta.
Joukkona yleisö on kuin päätön hirviö, joka ei tiedä, mihin se kääntyy-
-ja jota voi töniä mihin suuntaan tahansa.
Chaplinin masentunut roolihahmo kohtaa tanssija Therezan-
-kun tämä yrittää tehdä itsemurhan, koska ei enää pysty kävelemään.
Vanha mies ja nuori nainen pyrkivät inspiroimaan toisiaan.
Minusta on edelleen ihmeellistä, että työskentelin 20-vuotiaana-
-elokuvamaailman suurimman neron kanssa, joka oli valinnut juuri minut.
Hän todellakin löysi minut.
Olin nuori näyttelijätär ja esiinnyin Lontoossa.
Sain sähkeen Harry Crockerilta, joka pyysi lähettämään kuvia Chaplinille.
Se vaikutti niin uskomattomalta ja pelottavalta, etten tehnyt mitään.
Pari viikkoa myöhemmin tuli uusi sähke:
"Missä kuvat ovat? Charles Chaplin. "
Lähetin kuvat välittömästi-
-ja siitä hetkestä lähtien halusin saada roolin Parrasvaloista.
Jokainen päivä oli ihme. En voinut käsittää, että sain näytellä roolin.
En tiennyt elokuvanäyttelemisestä mitään.
Hän helpotti työtäni ja aloitti kohtauksista, joissa olen koomassa.
Totuin pian olemaan kameran edessä. Pidin intiimistä tunnelmasta.
Hän ohjasi aina näyttämällä mallia. Hän näytti aina kaiken.
Käsi tähän, tuohon, katse ylös, sano repliikki näin.
Se sopi minulle. Minä palvoin häntä ja olisin tehnyt mitä vain.
Ja kun hän esitti nuorta tyttöä-
-hän oli nuorempi, tyttömäisempi ja viehättävämpi kuin minä.
Joskus hän oli hyvin vihainen.
Kerran hän suuttui kovasti, mutta hän teki sen tahallaan.
Eräs kohtaus oli vaikea, enkä tajua vieläkään, miten selvisin siitä.
"Minä kävelen, Calvero. Minä kävelen! " Pelkäsin sitä kuollakseni.
Hän kutsui minut luokseen ja pyysi kertaamaan vuorosanat.
"Ei tarvitse näytellä, puhu vain. " Minä tein työtä käskettyä.
Hän kysyi: "Mitä tuo oli olevinaan?" "Tein kuten pyysit. "
"En pyytänyt tuollaista! Haluan, että harjoittelet kohtausta! "
Minä aloin tietysti itkeä, mitä hän oli odottanutkin. Menimme studioon-
-missä kaikki olivat valmiina. Heitä oli kai varoitettu etukäteen.
Kuvasimme kohtauksen, ja se onnistui hyvin.
Sinun on aika näyttää heille kyntesi. Sinun on aika taistella!
Muistatko, mitä sanoit minulle, kun seisoit tuolla ikkunan luona?
Maailmankaikkeuden voima liikuttaa maata ja saa puut kasvamaan!
Se voima on jokaisessa meistäkin.
Nyt on aika käyttää sitä voimaa ja taistella!
Calvero, katso, minä kävelen. Minä kävelen!
Calvero!
Hän oli lietsonut minut oikeaan tunnetilaan.
Hän tiesi, mitä hän teki suuttuessaan.
Hän oli siihen aikaan vanheneva mies-
-joka halusi kertoa monenlaista rakkaudesta ja kuolemasta-
-ja omasta taustastaan Lontoossa ja varieteessa-
-sekä nuoren naisen rakkaudesta vanhaan mieheen.
Chaplin ja Oona perheineen matkustivat Lontooseen-
-Parrasvalojen maailmanensi-iltaan syyskuussa 1952.
Minä matkustin sinne jo edeltä käsin hoitamaan mainostusta ja muuta.
Hänelle myönnettiin paluulupa Yhdysvaltoihin. Hänhän oli britti.
Lupa kuitenkin kumottiin, kun he olivat laivassa. Isä oli raivoissaan.
Hän lähetti Oonan takaisin Amerikkaan myymään kaiken omaisuuden.
"Emme palaa takaisin. "
Aiomme kierrellä kauniissa Englannissa ja käydä historiallisissa paikoissa.
Käymme Stratford-on-Avonissa sekä Skotlannissa ja Edinburghissa.
Vaimoni on ensimmäistä kertaa ulkomailla.
Yritämme tietysti mahduttaa ohjelmaan mahdollisimman paljon.
Miten kommentoitte sitä, että paluulupanne USA:han on kumottu?
Voin vain toistaa saman, minkä olen jo sanonut.
Oletan, että lausuntoni on jo julkaistu. Kiitoksia paljon.
Lainaan Calvin Coolidgen sanoja, kun hänen presidenttikautensa päättyi.
Hän oli lähdössä kotiin, kun eräs toimittaja kysyi häneltä:
"Herra presidentti, voisitteko sanoa jotain hyvästiksi kansalle?"
Hän sanoi: "Voin. Hyvästi. "
Charlie ja Oona saivat kahdeksan lasta, joista neljä syntyi maanpaossa.
lsän työtahti varmasti hidastui, mutta hän ei osannut olla jouten.
Hän hidasti vauhtiaan ja matkusteli.
Hän vei meidätkin Afrikkaan ja Aasiaan.
Chaplinit muuttivat Manoir de Baniin Sveitsiin vuonna 1953.
Täällä Chaplin asui elämänsä viimeiset 24 vuotta.
Hän ei ollut jouten. Hän kirjoitti käsikirjoituksia ja omaelämäkertansa.
Hän näytti pitkää nenää Amerikalle ja tuki kommunisteja.
Hän otti vastaan rauhanpalkinnon Neuvostoliitolta-
-ja jakoi sitten palkintorahat köyhille.
Hän katkaisi ajan myötä välinsä Amerikkaan omalla tavallaan.
Hän oli sanonut hyvin katkerasti:
"En kaipaa Amerikasta muuta kuin Almond Joy -patukoita. "
"Almond Joy- ja Mounds-patukoita. "
Sydney-setä oli mahtava. Hän oli hauska ja hyvin erikoinen.
Hänen vaimonsa oli mustalainen, ja he asuivat vaunussa.
Sydney ei halunnut taloa, koska hän pelkäsi kuolevansa sinne.
Se masensi häntä. Hän masentui monenlaisista asioista.
Hän oli valtavan nostalginen ja itki nähdessään auringonlaskun.
Hän katsoi pikkuvauvoja ja sanoi: "Olisinpa minäkin tuon ikäinen. "
Hän oli ihan kamala.
Hänellä ja isälläni oli upea ja suurenmoinen suhde.
He olivat ihanteelliset veljekset.
Chaplin teki kaksi elokuvaa maanpakonsa aikana.
Kuningas New Yorkissa valmistui 1957 ja Hongkongin kreivitär vuonna 1966.
Chaplinin poika Sydney näytteli Sophia Lorenin kanssa.
Chaplinin tyttäretkin olivat mukana.
Kuninkaan tavoin elokuva ei menestynyt, mikä masensi Chaplinia.
Isä rakasti yleisöä, ja lapset olivat hyvä yleisö.
Ravintolassa oli suurempi yleisö. Kävimme ravintolassa Sveitsissä-
-ja hän tilasi aina elävänä keitettyä taimenta.
Se näyttää aina tuijottavan. Me lapset olimme kauhuissamme.
Hän nosti aina lautasen ja kalan ja sanoi:
"Emma, rakkaani! " Ja hän suuteli taimenta suulle-
-ja me kiljuimme: "Kamalaa, isä! " Koko ravintola katsoi meitä.
Hän oli viihdyttävä isä.
Yleisö oli enää satunnainen. Uskollisimmin häntä kuvasi Oona.
Vanha mies tyytyi kuitenkin vähään ja toisti vanhoja bravuurinumeroitaan.
Hän tuntui yllättyvän nähdessään omia elokuviaan.
"Onpa hän hyvä! " Hän puhui itsestään kolmannessa persoonassa.
"Tuo on todella hienoa! Onpa hän hauska! "
En koskaan tavannut Chaplinia. Näin hänet kerran Cannesissa.
Hänelle myönnettiin elämänsä lopulla erikoispalkinto.
Minä olin paikalla. Teatteri oli tupaten täynnä väkeä.
Tunnelma oli hyvin sähköinen, koska Chaplinia ei ollut nähty vuosiin.
Palkinnon luovutti Ranskan kulttuuriministeri Duhamel-
-joka oli sairas mies, joka käveli keppiin nojaten.
Yhtäkkiä valot sammuivat ja valonheitin valaisi esiripun-
-joka aukeni, ja siinä he seisoivat. Koko sali repesi.
Yleisö osoitti suosiota seisaallaan viiden minuutin ajan.
Chaplin oli selvästi hyvin liikuttunut vastaanotosta-
-ja hän halusi palkita yleisön jollain tavalla.
Hän katsoi ympärilleen ja näki Duhamelin keppeineen.
Hän nappasi kepin ja otti pari askelta.
Silloin Duhamel, jolta oli viety keppi-
-alkoi heilua ja huojua, koska hän ei pystynyt...
Chaplin huomasi hänet ja meni lähemmäs.
He tarttuivat toisiinsa pysyäkseen pystyssä.
Ne, jotka tiesivät Duhamelin sairaudesta, olivat kauhuissaan.
Suurin osa ei kuitenkaan tiennyt ja piti näkemäänsä hupinumerona.
He alkoivat taputtaa ja nauraa.
Se oli surrealistista, kuin suoraan Chaplinin elokuvasta.
Vuosien myötä Chaplin sai yhä enemmän kunnianosoituksia.
Maailma halusi sovintoa.
Jopa Yhdysvallat halusi antaa anteeksi, unohtaa ja muistaa.
Prosessi vietiin päätökseen, kun Chaplin sai kunnia-Oscarin 1972.
Hän tuli Oscar-gaalaan taloudellisista syistä.
Hän oli julkaissut elokuvansa uudestaan, ja hän halusi kiittää.
Kahden päivän jälkeen hän halusi jo kotiin.
Voin vain sanoa-
-että kiitän siitä kunniasta, että kutsuitte minut tänne.
Olette ihania, kultaisia ihmisiä. Kiitos.
Chaplin eli vielä viisi vuotta. Hänen terveytensä rapistui jatkuvasti.
Kuolema tuskin pelotti häntä, koska hän oli jo kuvitellut voittonsa siitä-
-taiteellisen kuolemattomuutensa sekä kuolemansa väistämättömyyden.
Tämä tapahtui Parrasvaloissa-
-missä hän jakoi kohtauksen Buster Keatonin kanssa.
Hän tiesi olevansa suurin mutta pohti, olivatko muut yhä samaa mieltä.
Toin kerran kotiin poikaystäväni, joka oli kiinnostunut elokuvista.
Hänen suosikkinsa oli Buster Keaton, mikä ei ollut lainkaan sopivaa.
Hän jutteli isän kanssa mykkäelokuvista-
-ja alkoi sitten kehua Buster Keatonia. Isä näytti kutistuvan.
lhan kuin joku olisi iskenyt häntä veitsellä. Hän meni hiljaiseksi.
Hän ei sanonut mitään päivällisellä. Sen jälkeen hän tuijotti tulta.
Yhtäkkiä hän inahti aivan hiljaa.
Hän katsoi ystävääni ja sanoi: "Mutta minä olin taiteilija. "
Kukaan ei tajunnut, mistä hän puhui. Hän sanoi: "Annoin hänelle töitä. "
On liikuttavaa nähdä heidät yhdessä.
Chaplin on etualalla, mutta hän on sijoittanut Keatonin täydellisesti.
Ja soitto vain jatkuu. He ovat kuin jazzmuusikot vauhdissa.
Se oli kaunista. He kaksi kunnioittivat toisiaan suuresti.
Minä tiesin, että Buster oli kokenut kovia-
-kun taas Charlie oli miljonääri, jolla oli oma studio ja kaikkea.
Buster oli menettänyt kaiken omansa.
David Thomson kutsui Chaplinia "vuosisadan hulluksi poliitikoksi"-
-ja "demonikulkuriksi". Se oli ankara arvio.
Hänessä oli kuitenkin demonisia piirteitä, kuten tässä näkyy.
Häntä ohjasi edelleen armoton ego-
-ja tarve hallita yleisöä, joka oli välinpitämätön tai jopa vihamielinen.
Jos menettää uteliaisuutensa ja halunsa kehittyä-
-elokuvantekijänä tai taiteilijana, se vastaa kuolemaa.
Hän koki luullakseni tämän, ja tulos näkyy Parrasvaloissa.
On rohkeaa, ylvästä ja ainutkertaista elokuvahistoriassa-
-kun mies tarkastelee omaa kuolemaansa valkokankaalla.
Hän hyväksyy lopuksi vanhenemisen ja kuoleman väistämättömyyden-
-sekä nuoruuden tarmon menetyksen.
Kun kasvot peitetään lopussa, se on elokuvan viimeinen kuva Chaplinista.
Minä pääsin mukaan kohtaukseen, ja Buster oli siellä myös.
Kun kamera vetäytyi taaksepäin, Buster mutisi huomaamatta Charlielle:
"Pysy siinä, Charlie. Kamera kuvaa sinua. Älä liiku. Hyvä. "
"Juuri noin. Siinä se on. "
Ajattelin itsekseni: "Norman, olet ollut mukana tekemässä historiaa. "
Se oli hetki, jolloin tunsin ylpeyttä koko ammattikunnastani.
Se oli todellisen suuruuden hetki tällä alalla.
Viimeisinä elinvuosinaan isä vetäytyi kuoreensa.
Se oli äidille raskasta. Hän joutui huolehtimaan miehestä-
-joka oli ollut elinvoimainen ja hallitseva, mutta kuihtui nyt pois.
Isä tuntui kuitenkin saavuttaneen sisäisen rauhan.
Hän hiipui hitaasti pois, ja kuolema oli vain pitkän hiipumisen päätös.
Hän antoi vuosisadalleen kasvot, ja hän eli vuosisatansa elämän.
Tahtonsa ja tarmonsa sekä nerokkuutensa avulla-
-hän käsitteli niin laajasti kuin yksi mies voi-
-oman aikansa ilot ja tuskat-
-romantiikan, kauhut sekä tietysti kaikki naurun aiheet.
Hänellä oli puutteensa, vaivansa ja riivaajansa.
Toisin sanoen hän oli inhimillinen.
Hänellä oli kuitenkin ihmeellinen kyky-
-heijastaa inhimillisyytemme meidän nähtäväksemme.